- Det her er nyt. - Næste mord. Freddie og barnet.
Hvem er så den tredje?
Stakkels pige.
Efterforskningen er færdig, og materialet skal til anklageren.
Din fars død, mordet på din mor, den interne sag, og så Hans...
Det har været for meget.
Mine piger er tilbage. Jeg tror, det med Holst og hans barn...
...river op i alt mit gamle lort inden i mig.
Vis dig nu, for helvede!
L369G42.
Hallo!
Donor var en Freddie Holst. Befrugtning og graviditet er bekræftet.
- Og moren? - En Anna Maria Larsson.
Hej, far.
- Rasmus? - Jeg ved, hvor de er. Raffinaderivej.
- I en nedlagt betonfabrik. - Er Emil og barnet der?
- Nej, jeg så ikke nogen. - Okay. Bliv, hvor du er.
- Afvent forstærkninger. - Okay.
Skift tøj.
- Jeg har intet, der kan føre... - Gør det nu bare.
Mor sagde altid, at min far var en prins, der boede på et fransk slot.
Lidt som julemanden.
Først tror man jo på det. Så opdager man, han ikke findes.
Please. Du må ikke skade ham.
- Så du, hvor de kørte hen? - Han skød mig.
- Du havde jo vesten. - Har du prøvet at blive skudt?
- Det gør ondt alligevel. - Så du bilen?
Ja, det var en Peugeot Partner, sølvfarvet.
Registreringsnummer?
Kom nu.
- Den var... Den var svensk... - Ja?
- For helvede, mand. Kom nu! - Vent.
- HUB 382. - Fandt du lige på det?
- Hold op... - Henrik.
Hvad sker der?
Vi har stadig ingen fucking anelse om, hvor de er, takket være wonderboy.
Annika Melander er vågnet. Vi tager af sted nu.
"Afvent forstærkninger." Hvor svært kan det være?
Men undskyld, jeg...
- Vi boede hos samme plejefamilie. - Ja. Fortæl, hvad der skete.
Jeg skulle til Göteborg. Vi mødtes. Vi har ikke set hinanden i årevis.
Jeg havde tid til at drikke kaffe. Og så vågnede jeg i det her lokale.
- I var i samme plejefamilie. - Ja.
- Var du ond mod ham der? - Ingen havde det godt der.
Nej, jeg... Jeg behandlede ham, som jeg behandlede alle andre.
- Hvorfor spørger I om det? - Emil hævner sig på alle...
- ...han synes, har gjort ham ondt. - Jeg har intet gjort.
- Han ville jo hænge dig op på mord. - Jeg aner ikke hvorfor.
- Så du ved ikke, hvor han kan være? - Nej.
- Godt. - Var jeg meldt savnet?
- Nej. - Meldte Claes Sandberg det ikke?
Nej, han virkede nærmest lettet over, at du var væk.
Hun løj. Hun havde behandlet Emil skidt.
Det peger på, at de ikke har gjort det her sammen.
Vi beholder overvågningen. Han havde lavet en kopi af det kælderrum.
Ja. Hvordan ser det ud i det oprindelige rum i Ystad nu?
Vi har hævet vejspærringen.
Betyder det så meget for ham, så kan det være der, han er.
Jeg havde et maleri på mit værelse.
En kopi af et billigt oliemaleri af en dansk kunstner, som alle har glemt.
Men maleriet var det eneste, der var smukt i mit liv.
- Du tror, jeg overdriver. - Nej.
Jeg fantaserede om, hvordan der så ud derinde.
Der kunne være alt. Der kunne ske hvad som helst.
Og nu er vi der - i maleriet.
Det er magisk.
Vil du holde ham?
Og så kom psykopaten Morten Anker.
Og jeg fandt dig. Interessen i kunst...
At det er arveligt.
Da var det, som om alting døde.
Forstår du det? Jeg ville gøre det, du elsker, grimt og forvrænget.
Jeg håbede, du ville se det.
Du er jo kunstkender, for fanden.
Hvorfor så du det ikke, far? Var det ikke godt nok?
- Jeg ved det ikke. - Nej, det var ikke godt nok.
Huset afsøgt. Der er tomt.
- Tror du, Emil boede hernede? - Måske var det et timeout-rum.
- Hvad er det? - Et tomt lokale...
...hvor børnene kan være et stykke tid for at afslutte en uønsket adfærd.
Forskere mener, at barnet opfatter det som en naturlig konsekvens.
- Okay. - Men de tager fejl.
- Maleriet. - Hvad er der med det?
Det er præcis det samme som i det rum, vi fandt Annika i.
- Alt er jo lige sådan. - Nej.
Sengen er et andet mærke. Baljen er et andet mærke.
Det ligner, men er ikke identiske. Men maleriet er præcis det samme.
Bilen, som Rasmus så, blev stjålet i går i Lomma.
- Ingen spor? - Ikke endnu. Hvad er det?
- Et maleri. - Det var hos Emils plejefamilie.
Find ud af, hvem kunstneren er, hvad det hedder, om det er et rigtigt sted.
Alt, vi havde på Annika, stemmer også med Emil.
Så har vi en kobling mellem ham og Helle Anker.
- Vi lod ham gå. To gange. - Der var ingen mistanke mod ham.
Saga og Henrik, kom lige.
Jeg skannede signaturen og fandt noget.
Claus Arnesten har malet tusindvis af malerier med landskabsmotiver.
- Hedder det noget? - "En rigtig fin dag" fra 1993.
- Hvor er det malet? - Han har malet dem over hele Norden.
- Lever han? - Ja, han fylder 76 i år.
Som pensionist slog han sig ned på Saltholm mellem Malmø og København.
- Har du telefonnummeret? - Det sender jeg.
- Saltholm? Kan man godt bo der? - Åbenbart.
- Linn Björkman? - Det er mig.
- Jeg er fra retsmedicinsk. - Det drejer sig om et maleri.
- Har du et minut? - Vedrører det vores sag?
- Nej. Men det er vigtigt. - Kan jeg sende dig et billede?
- Hold mig orienteret. Værsgo. - Tak.
- Hvad ville han? - Han skulle tale med Linn om noget.
Mange malerier har samme titel. Han har ingen computer at få billeder på.
Vi er nødt til at tage derover.
- Helikopteren kom fra Göteborg, ikke? - Ja.
Hvad kan jeg gøre for, at du stopper?
- Hvornår har du sidst været bange? - Jeg er bange nu.
Jeg har været bange hver dag, siden jeg var fem.
Det skal ingen andre udsættes for.
Du kan ikke straffe mig for noget, som ingen vidste.
Jeg straffer dig ikke. Jeg retter fejl, der blev begået.
Rejs dig.
Rejs dig!
Op med dig.
Op med dig!
Claus Arnesen? Saga Norén fra politiet i Malmø.
- Min kollega fra politiet i København. - Hvad?
Saga Norén, politiet i Malmø! Og min kollega Henrik Sabroe. Jeg ringede.
- Kan du kende det her? - Jeg kan ikke se.
Kom ind.
Nu skal vi se... Mine briller...
- Nej, de er ikke der. - Har du en idé om, hvor de kan være?
Ved sengen måske.
- Hvorfor vil I vide noget om det? - Det indgår i en drabsefterforskning.
- Nå. - Værsgo.
- Kan du kende det? - Ja, ja, ja. Det har jeg lavet.
- I 1993. Kan du huske hvor? - Nej, det kan jeg ikke huske.
Jeg har jo lavet i hundredvis af de billeder.
Der er en bygning i baggrunden. Kan du genkende den?
- Ja, det kan jeg se. - Ved du, hvor den findes?
- Ja. Der. - Hvor?
Ja... Sydpå, på østsiden.
- Her på øen? Ligger det her på øen? - Ja, det er kun et par kilometer væk.
Måske tre.
- Hvad gør vi? Helikopteren? - Er han der, hører han os komme.
- Men den er hurtigere. - Han har jo Freddie og barnet.
Stands!
Saga ringede. Vi tror, vi ved, hvor de er. På Saltholm.
- Gå så op! - Nej.
Så skyder jeg dig, så du aldrig ved, hvad der skete med min lillebror.
Tag løkken om halsen.
- Lad være med det her. - Jeg er nødt til det.
Man bliver ikke nødt til noget. Du vælger selv. Du har altid et valg.
Hvis man har magt. De magtløse kan ikke vælge. De må bare affinde sig.
Så, så.
Du holder ham så længe, du er ved bevidsthed, og så slipper du nok.
- Han kommer ikke til at klare faldet. - Nej. Ikke alle overlever faldet.
Du og jeg sammen i et maleri. "En rigtig fin dag."
- Hvad gør vi? Forstærkning er på vej. - Vi kan ikke vente.
Kom, kom. Her. Tag ham!
Saga! Tag Emil!
Saga, tag Emil! Læg ham fra dig, og tag Emil!
Han dræbte Hans.
Saga, tag Emil! Saga, for helvede!
Tag Emil!
Kom så. Kom så!
Slip. Slip nu! Flyt jer. Vi har dem!
Havde du virkelig tænkt dig at lade ham dø?
Saga?
Jeg skød dem. Jeg var nødt til det.
Jeg kendte ingen af dem, bortset fra Morten. Lidt.
Okay.
Så har vi dem her...
Mine værker.
Jeg prøvede at få hans opmærksomhed.
Freddies?
Ingen forstod det. Heller ikke jer, så jeg var nødt til at hjælpe jer.
Jeg havde 172 piller, som jeg ville tage, da han kom.
- Da hvem kom? - Min halvbror Morten.
Hans mor havde dårlig samvittighed over, han blev tosset i Afghanistan.
- Helle Anker? - Hun ville fortælle, hvem han var.
Hun gav ham en kode.
Hun ville fortælle om hans rødder. Jeg hørte ikke rigtigt efter, men...
Men han sagde noget.
Han sagde:
"Hvorfor pines jeg, når de ansvarlige for mine pinsler ikke gør det?"
Okay. Og de mennesker var altså ansvarlige for dine lidelser?
Johanssons kender vi allerede en hel del til.
- Hans Pettersson kørte dig tilbage. - Og så havnede jeg i kælderen.
- Har I set kælderen? - Ja.
Lars-Ove Abrahamsson forgreb sig på dig.
- Han forgreb sig på mig i fire år. - Ja.
Så placerede Håkan Ekdahl dig hos Johanssons.
Placerede mig og holdt mig der.
Så er der Freddie Holst og Helle Anker. Hvorfor dem?
Mine skabere.
Dine skabere, ja...
Men hvorfor lige dem, Emil?
- Kan du huske din mor? - Ja.
- Hvordan var hun? - Hun elskede mig.
Hvis hun ikke havde været død, så havde du haft det godt.
Hun faldt bare om i køkkenet.
Men det var ikke Freddie Holsts skyld.
Var der ikke nogen bedsteforældre eller andre...?
Du tror, jeg straffede ham, fordi han ikke var der, da jeg voksede op.
- Gjorde du ikke det? - Jeg straffer ikke nogen.
De andre påtog sig ikke deres ansvar.
Det var retfærdighed, ikke straf. Du forstår forskellen.
- Og Freddie Holst? Helle Anker? - Konsekvenser.
De...
Man kan undgå alt det her. Al smerte, al rædsel...
- Al død. - Og hvordan det?
Jeg skulle aldrig have været født.
Jeg ved ikke, hvor meget du ved, men her er han. Han er reddet.
Vil du holde ham?
Nej.
Jeg har ikke lyst til at se ham.
Jeg kan tage ham.
- Sådan. - Jeg kommer om lidt.
Kvitteringen for indbetaling.
Jeg har... lagt lidt ekstra til.
Jeg er virkelig ked af alt det, der er sket. Jeg mener det.
Ja.
Tak.
Jeg har udskrevet forhøret. Du skal bare underskrive det.
- Vil du stadig ikke have en advokat? - Nej.
Du kendte Hans Pettersson.
- Ja. - Du kunne lide ham.
Ja.
Kunne han lide dig?
- Ja... - Så I var venner.
Hvorfor reddede du mig så?
Jeg er betjent.
- Du ville dø. - Jeg ville ikke dø.
Jeg ville bare aldrig være blevet født.
Det er ikke helt det samme.
Forstår du det?
Nej, du forstår det ikke.
Du havde en ven. Det var en, der havde brug for dig. Kuglepen.
Annika Melander er udskrevet, og vi løslader Claes Sandberg.
Vælger han at være lykkelig?
- Tak for den her tid. - I lige måde.
- Har Lillian fået fat i dig? - Ja, jeg skal derover nu.
Godt.
- Virkelig godt arbejdet. - Tak.
- Hans skal begraves i morgen. - Ja, det ved jeg.
- Har du været til en begravelse før? - Ja, et par stykker.
- Har du ikke det? - Nej.
- Hvad med din søster? - Jeg var ikke med. Jeg kunne ikke.
- Men Hans' i morgen kommer du til? - Tager du med?
- Vil du gerne have det? - Ja.
- Så gør jeg det. Vi ses i morgen. - Ja.
Hej.
- Hvad handler det om? - Lad os tage det indenfor.
Tak.
- Vil du have noget? - Nej tak. Kan vi sætte os?
Ja, selvfølgelig.
For et par uger siden fandt man et skelet i Sverige under et vejarbejde.
Okay, prøv lige at høre her... Fint nok.
Jeg vil gerne have et par fridage. Tror du, du kan give det til en anden?
De anslår, det har ligget i jorden i fem-seks år.
Det lykkedes at identificere hende ved hjælp af dna.
- Det er Alice. - Næ.
Det er det ikke.
Nej, det er det ikke.
- Jeg er så ked af det. - Det er det jo ikke.
- Vi vil gøre alt, hvad vi kan... - Hallo! De tager fejl, siger jeg jo!
Og du tager fejl!
Hvor er mine piger henne?
Hvor er mine piger? De var der sgu da sammen, så hvor er de?
- Vi ved det ikke! - Hvor blev hun fundet?
Okay, godt, vi kører derhen. Kom!
- Er de holdt op med at lede? - Man har gravet i alle retninger.
- De er her ikke. - Det skal de være.
Begraver man ofre forskellige steder, er der længere mellem dem.
Og at de ikke er fundet, kan faktisk betyde, at de lever.
Det er næsten endnu værre.
Jeg ved godt, at I er alene.
Det var en almindelig dag. Jeg gik på arbejde.
Jeres mor skulle...
Når nogen tager livet af nogen, vi elsker-
- er det let at lade hjertet fyldes af mørke.
At ønske den person ondt.
Det onde æder sorgen og sletter de lyse minder, vi har af Hans-
- og som vi sådan har brug for.
Det havde Hans ikke ønsket.
På trods af sit arbejde prøvede han altid-
- at se det gode i alle mennesker.
Du skænkede ham livet.
Tag imod ham i Din fred.
Og giv ham for Jesu Kristi skyld en glædelig opstandelse.
Farvel.
Saga?
- Hvordan går det? - Henrik kom ikke.
Jamen jeg troede, at I havde talt sammen.
Om hvad?
Henrik Sabroe. Jeg kan ikke svare lige nu. Læg et navn og telefonnummer.
De har fundet Alice.
Jeg har tænkt, de kunne være døde, men jeg troede, de var sammen.
Hvad end der var sket med dem, så havde de hinanden.
Nu er de uden deres mor, så jeg ved ikke, hvordan de skal klare sig.
Tager du narkotiske præparater?
Centralstimulerende midler.
Og sovepillerne er for at kunne slappe af.
Hvor længe har du taget piller?
- Siden de forsvandt. - Har du været påvirket på jobbet?
Hele tiden.
- Det er groft embedsmisbrug, kriminelt. - Og den slags skal man anmelde.
Eller hvad?
Kan du huske, vi talte om, hvorfor jeg ikke lader folk komme tæt på mig?
- Ja. - Kan du huske hvorfor?
Fordi alle på en eller anden måde havde forladt eller såret dig.
Er du her? Hvordan gik begravelsen?
Jeg har ikke så meget at sammenligne den med.
- Jeg troede, du holdt fri hele dagen. - Jeg skal lukke sagen med Emil.
Emil er død. Han tog livet af sig i cellen.
- Hvordan? - Han skar sig i håndleddene.
Han havde fået fingrene i en clips et sted.
Er alt i orden?
Nej.
Han fik clipsen fra mig. Jeg ved ikke, om han tog den, eller jeg glemte den.
Kom med mig.
Der var en anden ting, jeg skulle fortælle dig.
Som du ved, har Kjell Grankvist også afsluttet sin efterforskning.
Ja.
Jeg tror ikke, du har gjort din mor fortræd-
- men man kan ikke udelukke de foreliggende tekniske beviser.
- De starter en forundersøgelse... - Det behøver ikke blive mere end det.
Jeg er uskyldig. Jeg havde håbet, det ville være nok.
Men jeg skal efterforskes og suspenderes?
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg havde motiv, intet alibi, og de har tekniske beviser. Jeg bliver dømt!
Nu skal vi ikke foregribe begivenhedernes gang.
Saga!
Saga. Saga!
Jeg kan ikke give dig lov til at lede efter dem på egen hånd.
Kan du ikke det? Du giver mig ikke orlov?
- Nej. - Okay.
- Jeg siger op med det samme. - Henrik...
- John, er Saga her? - Har du ikke hørt det?
Hørt hvad?
Saga, det er mig!
Saga?
Halløj, Wiki!
Hvad laver du her igen?
Jeg har sagt op.
Jeg kan rigtig godt lide mit job.
Ikke ligesom som dig, men jeg kan lide at være efterforsker.
Men det er ikke alt, hvad jeg var.
Jeg var nemlig også Aliсes mand og far til to piger.
Og det blev taget fra mig.
Nu tror du, at alt er taget fra dig, men ved du hvad? Fuck det!
Fordi du skal ikke bare give op.
Saga? Jeg har virkelig brug for dig.
Du skal ikke give op, fordi jeg ved, vi to kan finde mine døtre. Dig og mig.
- Bliv der! - Saga!
- Bliv der! - Du skal lade være med det!
Saga?
Saga! Hører du, hvad jeg siger til dig?
Jeg har brug for dig!
Saga!
Hør her. En bil blev stjålet den morgen, de forsvandt.
Ti minutter fra vores hus.
Kommer du?
- Et seks år gammelt biltyveri. - Jeg ved det.
Selvom vi finder den, fører det måske ingen vegne.
Ja, jeg ved det godt.
Men jeg har ikke andet at give mig til. Har du?
Nej.
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen www.undertext.com